DUPĂ-AMIEZE CU MARGUERITTE
Resincronizare: CODYBOSS1969
- Salut, Germain. - Salut, Paulo.
Îmi lipsesc bani!
- Ai uitat ceva? - Da, am uitat să-ți spun că
pe lângă ticălos, ești un hoț, lipsesc bani!
Ar fi fost destui, dacă îți terminai treaba.
- Dispari! - Ce?
Mi-am terminat treaba.
Ai crezut că îmi va lua 10 ore, dar au am terminat in 8 ore.
E o porcarie! Porcărie!
Ia de aici, ticălosule!
Porcule!
- Pleacă, idiotule! - Taci din gură, hoțule!
Nu am terminat.
Era vorba de 10 ore, îmi datorează două.
Unu, doi,
trei, patru,
- Cinci, șase... - Nouăsprezece.
- Cu mine vorbiți? - Da, tinere, sunt nouăsprezece.
- Ce e așa amuzant? - Că mi-ați spus "tinere".
Sunteți tânăr pe lângă mine.
- Veniți des aici? - Aproape în fiecare zi de la Cel de Sus.
Mă intrigă ceva.
De ce numărați porumbeii?
Ei bine, să văd dacă lipsește careva sau dacă au venit alții.
Îl vedeți pe acela micuț cu o pană albă pe aripă?
Acela e nou, nu era aici sâmbătă.
Da, am observat. L-am numit Pană Albă.
- Le dați și nume? - Da, ca să-i deosebesc.
Dacă vă uițați atent, nici unul nu seamană cu celălalt.
Toți au personalitatea lor, la fel ca și copii.
Aveți copii?
- Nu, dar d-voastră? - Nu.
Chiar și dacă ați fi avut copii...
nu ați putea să-i încurcați.
Dacă ar fi fost nouăsprezece, nu sunt atât de sigură.
Să vedem. Spuneți-mi numele celorlalți.
Ceilalți...Îi avem pe
Pedrito și Fundiță, se tachinează mereu.
Acela este Încăpățânatul.
Aici este Biscuitele.
Cel care vrea mereu să fie primul este Janeau.
Cel cu o pană în cioc este Hoțul.
Mereu fură penele.
Și cea mică care face pe deșteapta
este Marguerite.
- La fel ca și mine. - Serios?
Da, numele meu este Margueritte, cu doi de T.
Tatăl meu m-a înregistrat așa.
Nu putea să scrie prea bine.
Mama a insistat să nu-l schimbe.
Mie mi-a plăcut.
Sunt rodul unei iubiri.
- La fel ca toți. - Nu, nu toți.
Unii suntem roadele neatenției.
Eu trebuie să plec.
Poate ne vom revedea.
Mulțumesc.
Mulțmesc, domnule...cum vă numiți?
Chazes, Germain Chazes.
D-le Chazes, sunt încântată că te-am cunoscut.
Merci că m-ați prezentat familiei d-voastră numeroase.
Nu vă lăsați geanta acolo, pramatiile astea o vor înșfăca.
Nu am mare lucru în ea. Da, dar...
Nu scrie asta pe ea.
- Salut, Germain. - E ziua mea. Un pahar!
- Un vin bun și sifonat. - E "Albul albilor."
Și câți ani împlinești?
Nu pot spune asta, e un secret de stat.
- Salut, Yusef. - Arăți mai în vârstă.
- Cum așa? - Te rog!
- Să te ia naiba! - Cretinule, pantofii mei!
D-le Landremont, doriți un pahar?
Mulțumesc, dragul meu. Nu beau alcool, apă pentru mine.
Deci... "rege decapitat", 5 litere...
Spaghete cu tomate!
Uită-te la puicuța aia.
- Nu văd pe nimeni. - E asistentă pe ambulanță.
- Mă înnebunește, dar nu știu cum... - Capet!
Louis Capet, Louis al XVI-lea, decapitat în 1793.
- Care dintre ele? - Cea în roz.
Specialitatea zilei: brânză în plus.
Acela nu e felul zilei!
- Pentru cine e porția de spaghete? - Pentru fata de la geam.
Lasămi-o mie.
Nu vreau să te mai văd niciodată.
Nu te deranja.
Ești un idiot complet, un idiot.
Vă potriviți foarte bine.
- Spaghete? - Pentru mine.
Mă asculți și pe mine?
Lasă-mă să vorbesc! Taci, nu te aud.
- Și ceva de băut? - O sticlă de vin roșu.
Da, da, știi ceva? Nu te aud.
- Scuză-mă, tu ești Marie-Christine? - Nu, Stephanie.
Nu, am zis.
Perfect, tocmai s-a despărțit de iubit. Francine, o sticlă de Cote de Rhone.
Sunteți gata? O cheamă Stephanie.
- Stephanie? - Tu îi vei duce vinul.
Ești nebun? Acum? Sigur că acum! Vrei să mai stai până dimineață?
Francine, pune tot în contul meu.
Și când vei plăti?
E un secret de stat, ciao!
Secret pe naiba.
Yusef!
- Ce? - Haide.
Ai terminat cu pălăvrăgitul?
- Fac și eu atmosferă. - Sigur.
- Pentru masa domino. - Mă iubești? Dă-mi un sărut.
- Haide. - Nu acum.
Orientarea Maupassant.
Onu, doi, trei, patru.
Orientare...
Un ghid.
Ghid din Maupassant.
Ai mai auzit și tu de... Un ghid de Maupassant.
Sigur, Ghidul Maupassant E la fe ca Ghidul Michelin.
Nu, Ghidul Maupassant?
Haide, nu mă lua de fraier!
Ghidul Maupassant la fel ca și Ghidul Michelin?
- Ce prostie! - Ce?
Nu, nimic. La naiba!
Ajunge, nu mai râde!
Să vedem, Chazes.
Nu știi răspunsul?
E cumva d-ul Chazes în vază?
Problema d-lui Chazes e capul pătrat.
Foarte gol, cred.
Am dreptate, Chazes?
Aveți scrisori!
La naiba. Bine, le las aici.
Nu e amuzant.
Bravo, imbecilule!
- Voi curăța eu, D-nă Chazes. - Nu, lăsați așa.
Mișcă!
Gata cu prostiile.
La naștere, a trebuit să îl scoată cu forcepsul.
Zece ore de tortură, atât de mare era!
Zece livre!
Știți cât înseamnă 10 livre?
Cinci kilograme!
La fel ca astea: un sac de cartofi, de orez, de ulei...
și margarină.
Ca să mă procopsesc cu el.
Chestia asta mănâncă, mă costă bani, nu se spală.
E toată satisfacția mea?
"Chestie."
Să te referi la un om cu "chestie."
Eu nu-i spun unui câine, "chestie".
Dacă ai un cățel, îi spui "cățel". Chestie...
- Eu sunt. - Da, da..
Oamenii ar trebui să se gândească de două ori înainte să aibă copii.
Un copil nu e ca un câine
pe care poți să-l abandonezi la marginea drumului.
Ce tot bălmăjești acolo, dragule?
Bălmăjesc și eu...
Cred că...
La naiba cu asta.
Ce crezi?
În familiile adevărate,
când cineva te mângâie pe creștet spunând:"E leit tatăl său."
Eu nu semăn cu nimeni. Nici măcar cu o pereche de ouă.
Nu vorbi așa despre tatăl tău.
La ce te aștepți?
Dacă-l descriu în câteva cuvinte, vor fi numai înjurături.
Nu vreau să stric totul.
E doar ceea ce știu, nu pot vorbi altfel despre tata.
Nu mi-a fost un model de urmat.
A trebuit să descopăr totul singur.
Totuși, sunt bucuroasă că exiști.
În fiecare zi îmi zic cât sunt de norocoasă.
- Norocoasă? De ce? - Pentru că te iubesc, dragul meu.
Ador să fiu înăuntrul tău.
Acolo sunt mai bun, mai blând, mai cald...
Parcă sunt de mătase
sau de puf.
Ai auzit de Ghidul Maupassant?
- Hei, Germain. - Ce e?
Cine e?
Julien.
Ajută-mă, e Landremont.
Plânge, strigă, zice că se omoară.
La naiba.
Vin acum!
Prostul de Landremont, înnebunește din când în când.
De când i-a murit nevasta.
- De cât timp? - De trei ani, avea cancer.
La naiba.
Strigă după ajutor și după aceea nu deschide, prostul.
- Aveai musafiri? - Annette.
- Scuze. - Sunt bolnav!
Toată lumea mă enervează. Asta e!
Deschide!
Landremont!
Toată lumea în iad, e clar?
Deschide, pentru Dumnezeu! Nu o vei aduce înapoi dacă faci asta.
E moartă deja.
- Nu o spune. - Ce?
- E mai rău. - Nu mai pot trăi așa.
- Totul va fi bine, dacă deschizi. - Deschide.
Haide! Nu vrei să-ți spargem geamul.
Sigur că nu, haideți.
Haide, dă-mi aia, nu fi prost.
Acum, acum.
- Voi face pe voi. - Bine, haide, fă.
- A făcut-o din nou. - Scuză-mă.
Germain!
Nu pot să cred!
Ai făcut-o din nou? Mi-a ajuns!
Da, din nou! De ce o ștergi de fiecare dată?
E un monument public. De ce nu poate fi și numele meu, ca altele?
E doar pentru morți. Nu înțelegi?
Trebuie să mor ca să fiu și eu?
Da, mort în război.
Asta e bună.
Pentru numele lui Dumnezeu, spune-mi de ce faci asta?
Nu mă interesează..
Bună dimineața, d-le Chazes.
- Sunt toți? - Da, toți.
Vă place să citiți?
Am avut oportunitatea, dar nu a fost să fie.
Crab, ajunge!
- Cum se numește? - Crab.
Nu înțeleg.
Căpușă, dacă vă place mai mult.
Vă referiți la căpușa de câmp?
Da...
Spunem asta și despre copii, se agață de noi ca niște lipitori,
e enervant.
Da, da, văd comparația cu căpușele.
Asta e, ați înțeles.
Da, v-am înțeles.
Apropo,
prietenul meu, Zecouk Jojo, are un papagal pe care-l cheamă De Gaulle
pentu că spune mereu: "Am înțeles, am înțeles."
Prietenul d-voastră e bucătar?
- Îl cunoașteți pe Jojo? - Nu, nu am avut plăcerea.
De unde știați că e bucătar?
Tocmai i-ați spus Jojo "Bucătarul".
"The Cook" în engleză înseamnă "Bucătar".
Zecouk înseamnă...?
Sigur, sigur.
Desigur, la fel cum "The Butcher" e numit "Pate".
și tâmplarul, "Dulapul".
Jojo Le Chef, dar în engleză.
Dar...desigur!
Pariez că nici el nu știe asta.
Jojo, cu numele ăla, e bine că te-ai făcut bucătar.
- Ce? - Asta e.
- Ajută-mă puțin. - Lasă-mă să o duc eu. Unde?
În centru, avem o nuntă diseară.
Hei, Landremont.
Din fericire, Jojo e bucătar.
Uite, îl cheamă Zecuk.
- Ce vrei să spui? - Nu înțelegi?
Zecuk înseamnă "bucătar" în engleză.
Nu înțelegi? Uneori ești tare greu de cap.
Tipul ăsta e imposibil..
Germain, numele meu e Pelletier.
Mă numesc Joël Pelletier.
"The Cook" e pentru că am fost in Anglia. E doar o poreclă.
- Numele meu e Pelletier. Aceea e o poreclă. - Bine, bine.
Da, la fel când ți se spune "Imbecil."
Nu te trec la nevoile, din nou?
Termină, Germain nu e mai imbecil decât tine.
Și altfel, el e mai amabil. Ce ai vrea, Germain?
Un pahar de vin alb.
Francine, târgul de miercuri, îmi împrumuți camioneta?
Desigur, ca în fiecare miercuri.
Salut, Germain.
Oau, ce parfum! Ai o întâlnire?
Da, o întâlnire cu mine.
Stephanie.
Salut, Stephanie, el este Julien.
Julien e mai mult decât nimic, ce părere ai despre el?
Îl vei îndrăgi.
- Mai mult decât crezi. - Germain, termină.
- E timid, nu îndrăznește să-ți spună... - E de-a dreptul jenant.
Stai cu el, e un băiat de treabă.
- O mulțime de fete umblă după el, crede-mă. - Germain.
Du-te ajută-l pe Jojo să aducă roșii din grădină. Ne trebuie câteva, bine Jojo?
- Dar mai avem destule roșii. - Nu, nu mai avem. E urgent.
Ah, înțeleg. Haide, Germain.
Ne mai vedem, Stephanie.
Hei, Yusef. Miroase ciudat.
Uită-te la ea.
Haide, ia câte vrei, nu te rușina.
Când îi dau eu, mi le aruncă în față. Preferă să le fure.
Nu e frumos ce faci.
Dacă le plantezi la mine, pot să-mi iau si eu.
Fumezi prea mult, de câte ori să-ți spun?
Nu-mi mai spune, măcar tu!
Nu aș vrea să am o mamă ca a ta.
Nu mi-am ales-o eu și nici ea pe mine.
Acum înțeleg de ce te-ai mutat de acasă.
Dar de ce stai așa de aproape cu rulota?
- Du-te mai departe. - Nu pot merge la capătul Pământului.
Între mine și mama, distanța e mentală.
E ceva...este...
- E simbolică. - Asta e, simbolică.
Pe lângă asta, grădina mea e aici.
Haide să vezi.
Eu am plantat totul de unul singur.
Uite, varză.
Andive, praz.
Uite sera asta, eu am construit-o.
Vrei niște roșii?
Alege-ți.
Inima de vițel, Negru de Crimeea.
Și uită-te la astea.
- Ce sunt astea? - Roșii Marmande.
Exact.
Haideți, doamnelor. Se vând roșiile!
Cele mai bune roșii, praz și napi!
Ce salată, stejar, batavia inelat.
- Așa ca și domnișoara. - Mulțumiri "domnișoarei".
- Ce a-ți dori? - Patru prazuri.
Alegeți-vă d-voastră. De, aici. Cei mai mari.
- Nu aveți pepeni? - Nu, pepenii sunt acolo. Cloclo, Cloclo!
Ca să meargă bine cu pepenii, Dl Seguin are un vin special.
Aici, patru mari, este 2.20.
Aveți 20 mărunt?
- Da, am exact. - Mulțumesc mult!
Mulțumesc! Ce păr frumos și creț!
Amintește-ți să aducem pepeni vineri.
- Merg să-mi ia sânge vineri. - Iarăși?
Asistenta aceea e vampir.
Cum se poartă cu tine?
- Evaziv. - E mai bine decât nimic.
Haide, haide.
Salut, frumoasă blondă.
- E ocupat aici. - Poftim?
- E ocupat. - Cum adică ocupat?
Ce nesimțire!
- Bună ziua, d-le Chazes. - Puteți să-mi spuneți Germain, dacă vreți.
- Serios? - Desigur.
Așa voi face, dacă-mi veți spune Margueritte.
Dacă insistați, nu mă supăr.
- Ne-am înțeles. - Bine, atunci.
Am întârziat pentru că nepotul meu
și soția sa au venit din Belgia.
Au venit fără să mă anunțe, se pare că au probleme cu banii.
Ai văzut?
Îți spun totul, parcă am fi la o întâlnire..
Ca niște iubiți?
Mmm.. arată bine sandwich-ul acela!
- Vrei și tu? - Nu, mulțumesc. Tocmai am mâncat.
Bărbații nu prea vin în parc
la ora aceasta din zi.
- Nu ai serviciu? - Ba da, am mai multe.
Am apăsat butonul de pauză.
- M-am gândit la tine aseară. - La mine? Cum?
La tine și la porumbeii noștri.
Știi, când facem curat la cărți,
mereu răsfoim câteva, din întâmplare.
Am găsit un citat.
Ei bine, am uitat...
Îl voi găsi.
"Îți poți imagina, de exemplu, un oraș fără porumbei,
fără copaci sau grădini,
unde nu se aude niciodată bătai de aripi sau foșnet de frunze,
un loc neutru, ca să spunem tot? "
"Schimbarea anotimpurilor, o vedem pe cer
Venirea primăverii o aflăm din aer,
sau coșurile cu flori aduse
de negustorii din suburbii"
"O primăvară care se vinde la piață."
- Îți place? - Da, poți să o mai citești o dată?
Dar puțin mai rar.
Cu dragă inimă, îmi cer scuze.
"Îți poți imagina, de exemplu, un oraș fără porumbei,
fără copaci sau grădini...?"
Nu poate fi.
Dar nu e rău.
- Cum se numește? - "Ciuma."
- De Albert Camus. - Albert? La fel ca și bunicul meu.
- Ți-o pot împrumuta, dacă vrei. - Nu, nu.
Știi, cititul pentru mine e...
"Eram 500 când am plecat,
dar datorită întăriturilor,
eram 3000 de mii
când am ajuns în Porto. "
"Până la întrările în Porto."
Foarte bine.
Chiar și când citește, d-le Chazes greșește cuvinte și litere.
- Vrei să-ți mai citesc un pasaj? - Da, vreau.
Mi se potrivește, îmi place să citesc cu voce tare.
Dar dacă mă vede lumea bolborosind singură pe bancă,
- S-ar putea să spună... - Că ești o bătrânică nebună, sigur.
O nebună.
O nebună care fluieră și șuieră, nu-i așa?
Te grăbești?
Nu, e în regulă.
Începem atunci?
Hai să trecem de prima pagină, să intrăm în acțiune.
Povestea are loc în Oran, în Algeria.
- Ai citit-o? - Nu, nu.
Dar știu că Oran e în Algeria.
Mai am un prieten, Yusef, iar părinții lui stau acolo.
- Oran. - Da, ei bine, să începem.
"Din data de 18,
fabricile și depozitele
au aruncat sute de șoareci morți. "
"Erau cazuri în care era necesar să omoare animalele
a căror agonie se prelungea. "
"Oriunde se întâlneau cetățenii noștri,
șoarecii erau puși grămezi în gunoaie
sau alungiți prin canale. "
- Ai adormit? - Nu, îmi imaginam. Continuă.
"În zilele următoare,
situația s-a înrăutățit. "
"Numărul de rozătoare creștea,
și cantitățile colectate erau tot mai abundente."
"Din a patra zi,
șoarecii începuseră să plece și să moară în grupuri."
"Ieșeau din găuri, beciuri,
pivnițe, canale. "
"Ieșeau timizi la suprafață
pentru a ajunge șovăielnic la lumină.
Se întorceau apoi pe spate și mureau în lumea oamenilor."
E bine scrisă, nu?
Da, mă simt apucat de urechi ca un iepuraș neajutorat.
Acei șoareci umflați, puturoși,
țipând,
de parcă i-aș putea vedea.
De-a dreptul dezgustător.
Nu ai mai citit nimic de Camus?
"Străinul", "Căderea"?
Nu, nu prea cred.
Continuăm?
Da, dar în altă zi.
Ți-am adus un fruct.
Te-ai șters pe picioare?
Câte țigări ai fumat azi?
350 și du-te naibii!
- De ce chiar uchiul Georges? - M-am săturat de moaca lui.
- Dar face parte din familie. - Toți cretinii!
- Aici e corespondența. - E pensia mea.
Vrei să-mi furi pensia?
Dă-mi-o!
Uite ce am făcut din cauza ta! Nesuferitule!
Haide, stai jos.
Să vedem ce ar arăta bine, albastru nu...
Am găsit.
Cu un accent spaniol,
al unei dansatoare de flamengo...
- Îți place să dansezi? - Ador dansul.
Așa e, îți stă foarte bine.
Și eu nu prea fac complimente.
Oricum, nu mi-l permit.
Vei plăti tu cândva.
- Prin temperament. - Oprește-te.
- Trebuie să-mi iei chiria. - Ce?
Pentru rulota mea.
Vom rezolva și asta.
Pot să-ți și gătesc, d-le Gardini.
Jean-Michel.
De ce îți bagi nasul pe aici?
Du-te și adu-mi cumpărăturile de la supermarket și nu te mai uita ca un idiot.
Mi-a ajuns.
Vrei să capeți una?
"Când auzea strigătele de bucurie din oraș
Rieux și-a amintit că bucuria lui era încă incompletă
pentru că știa ceea ce mulțimea de oameni nu avea habar,
iar acel lucru nu poate fi citit în cărți."
"Și credea că ziua aceea va veni când,
pentru nenorocul oamenilor educați,
ciuma va trezi șoarecii la viață și-i va trimite
să moară într-un oraș fericit."
Gata.
- S-a terminat? - Da.
Am citit "Ciuma" în zece zile, mai puțin câteva pasaje.
- Tu ai citit-o. - Nu, nu spune asta, Germain.
Ești o cititoare excelentă.
- Cititul înseamnă și ascultare. - Ascultare?
Da, uită-te la copii.
Pentru a-i educa, le citim cu voce tare.
Dacă citești bine, dacă ascultă, îți pun mai multe întrebări.
Și apoi vor și ei să citească.
Și devin dependenți, ca de un drog.
Nu am luat niciodată droguri și nici cărți.
- Uite, ți-o dau ție. - Nu, nu.
Dar de data asta, păstreaz-o.
Da, insist.
În lumea asta nu facem decât să plimbăm lucruri.
Îți dau ție cartea asta.
Am subliniat cu un creion toate pasajele pe care le-am ales și citit.
- Mulțumesc. - Nu voi spune "pentru nimic"
pentru că nu e "nimic".
Dacă vrei, îți voi arăta texte
care mi-au plăcut în mod special.
Vrei?
Cu ochii tăi calzi și frumoși, cred că ai convins mulți bărbați
să facă ce vrei tu spunând "Vrei?"
Ei bine, la revedere, Germain.
La revedere, Margueritte.
"Ciuma".
Să vedem...
"Ziua următoare,
17 aprilie... "
Șocul a fost teribil în Sud.
Clădirile se prăbușiseră, erau 32 de morți
și sute de răniți.
La naiba, sunt unii care nu au deloc noroc.
Dacă nu lansează bombe din cer, li se mișcă Pământul sub picioare.
Sunt vremuri când lovește holera.
Sau ciuma, la fel ca în Oran în cartea lui Camus.
- Ai citit Camus? - Nu în întregime.
"Ciuma," "Căderea","Străinul."
De când te interesează cărțile?
- Ce se întâmplă cu Francine? - Yusef a plecat.
- Unde a plecat? - Nu, cu cine.
Cu Stephanie, asistenta.
Habar n-aveam, credeam că...
Nimeni nu a observat, dar asta e.
Nu te uita așa la mine.
Săraca de ea.
Ei bine, plângi sau joci?
Nu plânge, draga mea.
Yusef se va întoarce, vei vedea.
- Haide, Francine, câți ani ai? - 50.
- Ce? - Am 50 de ani.
- Atunci, ce mai vrei... - Cum adică "ce mai vrei"?
Nu credeam că e o diferență așa mare de vârstă.
Yusef știe că o oală veche face supa mai bună.
Voi spune doar două cuvinte.
Bra-vo.
E normal, vreau doar să ajut.
Pe lângă asta, nu e doar un singur Yusef
E ca și mașina doctorului Pelisson
Era cât pe ce să facă fier vechi când a găsit un cumpărător.
- Da. - Ești inspirat.
Cred că vine de la lectură.
- Plec. Am lucruri de făcut. - Și cărți de citit.
Nu te grăbi să te întorci.
Ce nesimțit!
Ce nesimțit.
Idioții aceia.
Poate că li se pare amuzant, dar cititul e dificil.
Vă spun pentru că ați râs de mine.
Uitați,
citiți un cuvânt, înțelegeți. Apoi al doilea, al treilea...
Încă țineți rândul cu degetul.
Al optulea, unsprezece, doisprezece, și tot așa până la final.
Dar nu ajută.
Problema e că oricât încercați să le potriviți împreună,
cuvintele se pierd.
Arată ca o grămadă de nuci și cuie într-o cutie.
Înțelegeți?
Pentru cei ce știu, e ușor.
Uită-te la Margueritte.
Ar trebui să o vedeți pe bunicuță.
Patruzeci de kilograme, ridată ca o prună uscată.
Cu mii de etajere în minte,
pe care sunt așezate cărți după cărți...
- Ea înțelege totul. - Salut.
- Ce? - Legumele tale sunt foarte frumoase!
Ar trebui să faci numai asta în viață, grădinărit.
Am vrut să devin un vitralieur.
Un vitralieur!
- Nici nu există cuvântul ăsta. - Ba da, există.
- Vrei una? - Liniște, Jacqueline.
- Unde ai văzut tu vitralii? - La biserică, lângă ferestre.
Sunt minunate.
Poți lucra ca ucenic la Pyrex, știu un contabil acolo.
Nu castroane, vreau să fac vitralii.
Să faci vitralii nu este o muncă.
Ți se pare dezgustător?
- Nu-l atinge, e copilul meu. - Taci.
Am terminat, e dezgustător.
Ce ai spus? Cere-ți scuze, acum!
Ce? Scuze?
Mai vrei una?
Unde vrei să ajungi, să mă faci îngrășământ?
Nu te fac îngrășământ. Duc rahatul afară, ieși afară!
Stai în fața ecranului, dă-te!
Am spus să pleci.
Acum!
Curvă ce ești, ai înnebunit!
Ieși! Număr până la trei.
- Unu! - Dacă plec, nu mă mai vezi niciodată!
- Doi! - Bine, Jacqueline, scuze.
- Trei! - La naiba, ai înnebunit!
Curvo.
Curvă ce ești.
Vei regreta!
Ești nebună!
Vei mai auzi despre mine și nu va fi de bine!
Vei vedea!
Salut, Jackie.
- Salut, fiule. - D-le Mayor, cum sunteți?
- Nu răspunzi la telefon? - A fost deconectat.
A sunat un anume Gardini despre o rulotă
pe care o ții aici.
- O vrea înapoi. - Să vină, ușa e deschisă.
Mi-a spus că locuiește aici.
A locuit.
- Ce a făcut omul acesta? - Mi-a lovit copilul.
Și pe mine.
- Vrei să depui plângere? - Mă descurc singură.
- Nu mă amenințați, nu-i așa? - Eu?
Nu.
Doar întrebam. Pa, Jackie.
- La revedere, d-le Mayor. - Apropo, aveți o furcă?
Nu, nu am așa ceva.
- De când ne cunoaștem? - De mult timp.
- Nu fă nimic stupid. - Nu.
- Și îngrășământul? - Ce e cu îngrășământul?
Îngrășământul.
Bălegar, compost...
Nu-ți poți umple solul cu toate astea.
Dacă e prost, așa rămâne.
Cel mai mult poate da 4 sau 5 cartofi de mărimea unor bile.
Dar dacă aveți sol negru, gros, cu bulgări,
și puțin lipicios,
îți va crește orice pe el.
Nu vei avea nevoie de îngrășământ.
Ce e?
Ești special, Germain.
Mulțumesc pentru toate aceste legume minunate,
dar cum le duc acasă? Voi avea nevoie de o remorcă.
- Ți le duc eu. Unde stai? - Aux Peupliers.
Rezidența de la capătul orașului.
Un vechi prieten de-al mamei a locuit acolo.
Și-a petrecut ziua jucând Scrabble și devorând scrisori,
până când a înghițit un "Z" și a murit.
Nu, scuză-mă, Germain, nu...
E foarte trist.
Săracul prieten al mamei tale.
Un accident cumplit.
Adevărul e că mi-e foarte bine în această locuință.
E o atmosferă plăcută.
Personalul foarte atent.
Vezi,
îmbătrânitul e supărător pentru unii.
Dar vârsta are un avantaj. Dacă te plictisești,
nu durează prea mult.
E un citat care mi-a rămas în minte,
e din romanul pe care tocmai l-am început.
Spune așa: "Urlând ca un câine la mormântul mamei sale."
Ești sigur că așa e?
Da, da, sigur.
"Urlând ca un câine la mormântul mamei sale."
- Da, aici e, ai dreptate. - Da?
"Întotdeauna ne întoarcem la mormintele mamelor noastre să urlăm
ca niște câini rătăciți."
- Asta e. - Germain, sunt impresionată.
Ai o excelentă memorie auditivă.
Nu, chiar deloc. Eu doar îmi amintesc ce aud.
"Nu e bine să fii iubit atât de mult, atât de tânăr, atât de devreme. "
- "S-ar putea să ducă la obiceiuri proaste." - Și eu?
Și eu vreau să aud.
Scuză-mă, am uitat.
Iartă-mă.
"Nu e bine să fii iubit atât de mult, atât de tânăr, atât de devreme. "
"Poate duce la obiceiuri proaste."
"Observăm, sperăm, așteptăm."
"Cu iubirea mamei, dragostea face la apus
o promisiune pe care nu și-o va ține."
Acesta este titlul.
Titlul, "Promisiunea de la Apus."
La începutm viața face promisiuni pe care nu și le respectă.
Exact așa scrie!
Este dragostea maternă, apoi...
"De fiecare dată când o femeie te îmbrățișează,
și te ține strâns la pieptul ei,
nu înseamnă mai mult decât condoleanțe."
"Ne întoarcem mereu la mormintele mamelor noastre
ca să urlăm ca niște câini rătăciți."
"Niciodată, niciodată, niciodată,
brațele acelea iubitoare te vor ține
ori buze dulci îți vor vorbi despre iubire."
Ei bine, cel puțin așa spune autorul, Romain Gary,
care avea o pasiune pentru mama sa.
De ce? Nu a fost o poveste inventată?
Nu, nu, e povestea vieții lui.
Dar dacă se întâmpla altfel?
- Altfel? - Da.
Dacă nu era oibit de mama sa, ce s-ar fi întâmplat?
Nu știu... dacă nu primim dragoste când suntem copii,
trebuie să descoperim totul singuri, nu?
Nu am nicio idee.
Nu știu.
- Mama ta mai trăiește, Germain? - Oh, da.
Cum se purta cu tine, când erai copil?
Nu-i păsa de mine.
Și acum?
La fel.
Nu dă doi bani pe mine.
Sunt un nimeni pentru ea.
Ceea ce spui este groaznic.
Indiferența e cea mai gravă, mai ales la o mamă.
Jojo o are. Nici un pic de instinct matern.
Nu l-a avut niciodată.
A fost o greșeală,
un accident pe 14 iulie.
O artificie.
- Cum te numești? - Jackie.
Jackie.
La naiba cu prazul!
Praz!
- Praz! - Ce faci?
- Hei, ce faci? - Praz!
Întoarce-te în casă!
- Ce ai făcut? - Nu, nu.
- Cu ce ți-a greșit prazul? - Nimic, nimic.
Încep să mă îngrijorez.
Dimineața asta a scos prazul din rădăcină.
- În altă zi, a vrut să picteze pisica. - Depinde ce culoare.
Hei, nu mă provoca.
- Ți-ai schimbat freza? Arată bine. - Nu, nu mi-am schimbat nimic.
- Dar dacă o duci la un azil? - Pe cine?
Nu pe Francine.
- Pe maică-ta. - Ce? Nu va merge.
- O duci cu forța. - Numai încearcă și te vei trezi
cu o furcă înfiptă în burtă.
Bine, bine.
Mama lui e mama lui, nu mai are alta.
- Exact ce mi-ar fi trebuit. Mai multe. - Oprește-te, nu e atât de rea!
Și-a pierdut doar mințile puțin.
Ca un pește care se împute de la cap.
Hei, vorbești despre mama.
- Arată puțin respect! - Glumeam.
La vârsta voastră tot mai trebuie să vă aud porcăriile.
- Mulțumesc, Francine. - Foarte draguț.
Îmi place când mă aștepți la stop.
- Îți plac chiftelele? - Ar fi trebui să știi până acum.
- Îmi place totul la tine. - Oh, dragule!
- Ai grijă. - Da.
- Rămâi în seara asta? - Desigur, de ce nu?
Îmi faci un băiețel în seara asta?
Chiar mai mulți.
Nu, vorbesc serios.
Ce vei face cu un tată ca mine?
Nu am terminat opt clase, nu pot să leg trei cuvinte.
Sunt un nimic.
Ce pot să-i ofer unui copil?
Iubire.
Cum e Francine?
Tu ce crezi?
- E supărată. - La naiba...
Așa e, Stephanie e tânără, dar e o pacoste.
Ei bine, Francine la fel, dar e mai liniștită.
- Ce ai face dacă ai fi în locul meu? - Nu sunt în locul tău.
E de-ajuns de greu să fiu eu.
În orice caz, pot spune că:
tot ajungem să urlăm ca niște câini rătăciți la mormintele mamelor noastre.
Foarte bine spus, ai dreptate.
- Ai fost să joci golf? - Nu.
- Te rog. - E pentru tine.
- E pentru mine? - Așteaptă.
- Ce e? - Te rog.
Deschide-o.
- Un dicționar. - După cum vezi, nu e nou.
- L-am folosit mult. - Da.
- A devenit nefolositor, deja știi tot. - Nu chiar tot.
Dar nu mai sunt la vârsta călătoritului.
Călătorind prin dicționar,
cuvânt cu cuvânt.
Ne pierdem ca într-un labirint.
Ne oprim, visăm.
- Îți place? - Foarte mult.
Dar Germain,
cred că nu am mai citit nimic de la "Promisiunea de la Apus."
- Așa e. - Ce vrei să mai citim?
Nu știu. Ce spui de un roman de aventuri?
O nuvelă polițistă?
Ei bine...
Da, "Indienii Amazonieni".
Da? Ce e aia?
Când eram copil aveam o carte de benzi desenate despre ei.
Ce viață frumoasă aveau!
Umblau goi cu o învelitoare să le acopere...
- Da, sexul. - Asta e.
Nu făceau nimic toată ziua.
Cântau la flaut, beau, fumau iarbă,
se uitau la fete topless
cu o pană să le acopere...
Cred că am altceva în biblioteca mea.
Un roman.
Da, un roman, dar trebuie să vii la mine acasă.
Ei bine, casa mea...
Nu vreau să te deranjez.
Deranj? Sigur că nu.
Haide marți, la un ceai.
- Ceai? - Da.
Bine, la un ceai.
Trebuie să știi cum se scriu cuvintele. Nu, Jeremy?
Să vedem, "labirint".
L-A...
Labirint...
"Labirint..."
L-A-B...
I-R-I...
Cu unul sau doi de R?
Tu ce crezi?
Cum scrii?
Nici măcar nu știi.
Să vedem, nume de persoane.
Margueritte.
Marguerite.
Cu un singur T.
"Nume de floare" Ce ușor!
Merci de informație, nu-i așa?
Să vedem, Annette.
"Anete."
Oau, se scrie diferit.
Înseamnă "chimen dulce".
Stai, să vedem, "Germain".
Unde e Germain?
G-E-R...
Am găsit, Germain, "Unu,
văr, etc., " bine.
"Doi, locuitor al Germaniei, germani,
burgunzi,
francezi, goți,
lombarzi,
saxons, teutoni, vandali. "
Da, dragă, vandali.
Uite, nu suntem singuri.
Vezi, Jeremy.
Să vedem "roșii" și apoi mergem la culcare.
Roșii, roșii.
Roșii, roșii, să vedem, unde e?
"Solanaceae".
"Solanaceae, pentru roșii vezi olive sau pere. "
Nu sunt mai multe specii de roșii pere?
Și marmandele?
Și San Pedro, Patanegra? Si multe altele.
Ce, nu e sezonul?
Să vedem Solanum, Solanum...
"Familie de plante..."
"Dicolte... dicoltilo... decoltedi... "
La naiba! E o prostie! Nu pot să cred!
Ai dreptate, e în chineză, nu e pentru noi.
Lipsesc o mulțime de cuvinte,
și cuvintele care nu înseamnă nimic...
Nu e pentru noi.
I-l dau înapoi lui Margueritte.
Aici sunt hainele tale.
Ne vedem diseară.
Ce ai spus?
Ce?
Ah, cămășile.
Ce vreme de rahat, și toate aceste taxe.
Să fie corect, ploaie pentru toți.
- Pentru cine sunt florile? - Nu te panica, nu sunt pentru tine.
Să vedem.
- 4, 5 și 6. - La naiba, îl fixasem.
Și cămașa asta e de la Tutti Frutti?
- Du-te la plimbare, bine? - Bine.
Ai văzut sala polivalentă? Au acoperit-o toată cu grafitti.
- Nesimțiții. - Cine a făcut-o?
Imbecilii aceia mici, ca de obicei. Tocmai au terminat!
Ce bei?
Suc de căpșuni.
- Vandalii ăia. - Vandali, teutoni, lombarzi.
- Bandiții. - Da, lombarzii.
Sau alții precum burgunzii, francezii, goții.
- Alții? - Nu știu... saxonii,
șvabii, teutonii, vandalii.
- M-am săturat. - De unde știi toate astea?
Ești la apogeul cunoașterii.
- Și asta? Un dicționar? - Atinge-l și ești mort!
- Dar ce e? - Hei, nu începeți.
Nu vreau să vă bateți pe aici!
- Ciao, Yus, cum ești? - Salut, Germain.
Ah, Yusef.
Bravo, Yusef, am nevoie de pâine, dar nu udă.
Repede, usucă-te. Haide, zâmbește.
Hei, s-a întors?
Vezi, a dat înapoi!
- De aceea avea coafura și... - Sigur.
Vezi, Francine? Ți-am spus eu...
Gătitul e mai bun...
Ce e?
Ți-ai pierdut mințile? Ai înnebunit, du-te la psihiatru!
- Cum spuneam... - Nu, nu spune nimic.
- Taci. - Asta e bună! Acum îmi spui să tac.
Bine, e rândul tău.
REZIDENȚA LES PEUPLIERS
Bună ziua!
Aș vrea să o văd pe Margueritte.
Margueritte... care dintre? Sunt mai multe.
- Margueritte cu doi de T. - D-na Van de Veld.
- Vă așteaptă? - Da, la un ceai.
Etajul unu, și capătul holului.
- Mulțumesc. - Sigur.
Germain.
- Sunt din grădina mea. - Oh, mulțumesc. Chiar din grădină!
Intră.
Porți dicționarul la tine?
Nu, ți-l dau înapoi.
Nu e de niciun folos, pentru mine.
Nu e de folos?
Da, cum nu știu să scriu cuvintele, nu le găsesc.
Și când le găsesc, nu sunt de acord.
De exemplu, pe domeniul meu,
soiurile de roșii, nu au pus decât una,
roșiile pere.
Celelalte nu sunt în dicționar.
Sunt de acord, Germain.
E incomplet. Am căutat "căpușă."
- Și încă îl caut, dar nu este. - Vezi?
Nu ți-am spus să iei un loc. Nu, nu, nu acolo!
- Așa... - Da, dar
e prea târziu pentru mine.
Taie de-a dreptul pădurile amazoniene ca să facă dicționare, ce risipă!
Sunt nefolositoare. Idioții!
Nu, e ca și cum i-ai da ochelari
unui miop.
Dintr-odată vede prea mult, toate defectele,
imperfecțiunile sale.
Cu tine am încercat să învăț,
dar mă face să sufăr.
Era mai bine înainte, totul roz, simplu.
Voi face ceaiul.
Și pe mine mă rănește când vorbești așa.
Tu ești acolo?
- În fotografie. - Da.
Nu mai spune!
Nu erai cu mult mai plinuță.
Unde este tabăra?
În Zair. Adică, în Congo.
Am fost trimisă acolo într-o misiune umanitară, cu O.M.S.
Ce e O.M.S.?
O.M.S. e Organizația Mondială a Sănătății.
Stai, iau eu aia.
Lasă-mă să te ajut.
Deci, ai fost un om de știință faimos.
Să spunem doar om de știință, ajunge.
Pot să te servesc?
Merci, nu prea mult.
- O duci bine aici, văd. - Da.
Dar e foarte scump.
Nepotul meu mă ajută, dar până când?
Soției lui nu-i place.
Atunci, renunțăm?
La ce să renunțăm?
Indienii din Amazon.
Am găsit un roman de Sepulveda.
E un scriitor chilian.
E o poveste despre indigenii dintr-o țară îndepărtată
care sunt acuzați de uciderea unui vânător alb.
De fapt, vinovată era
o frumoasă panteră.
Atunci, asta e. Să lăsăm indienii să se-ntoarcă în jungla lor.
Stai puțin.
Ce titlu avea?
"Bătrânul care Citea Romane de Dragoste."
"Umit, s-a ridicat,
ținându-și cuțitul în mână,
așteptând lupta finală. "
"Femela își mișcă coada frenetic. "
"Urechile sale mici vibrau
auzind toate zgomotele junglei,
dar nu a atacat. "
"Surprins, bătrânul și-a îndreptat mâna spre arma din buzunar. "
"De ce nu ataci?"
"Ce fel de joc jucăm aici?"
"Potrivindu-și arma, a țintit."
"La o așa distanță mică, nu putea rata."
Și apoi?
Data viitoare, Germain.
Ești obosită.
De fapt, după ziua de azi,
nu cred că voi mai putea să-ți citesc.
De ce?
Pentru că nu mai văd prea bine.
Sufăr de degenerare maculară, din cauza vârstei.
Văd pete în fața ochilor.
Și ele cresc tot mai mult.
Abia mai citesc.
- De aceea folosești lupa. - Da.
Curând, dragul meu Germain, nu voi mai vedea decât umbre.
Nu voi mai putea număra porumbeii.
Nu te poți opera?
Vederea mea e pe moarte ca și mine.
Curând voi avea nevoie de un băț ca să evit obstacolele.
Stai.
Mă ocup eu de băț.
Pentru cine erau florile?
Am văzut azi-dimineață buchetul, credeam că e pentru mine.
L-am așteptat toată ziua.
Speram să te văd la stop.
De ce ți-aș aduce flori?
Da... de ce.
Pentru cine erau?
Eu nu sunt Francine!
Te porți ca și Yusef!
O iubești?
Cum o cheamă?
Margueritte cu doi T, florile erau pentru ea, ca și asta.
Și mai are și 95 de ani, și da, o iubesc. Mulțumită?
Ești nebun.
Stai jos.
Stai.
De ce nu mi-ai spus?
Cum, în ce ordine?
O bătrânică care numără porumbei,
un dicționar în care numele tău înseamnă "chimen"
un oraș infestat de șoareci... Cine m-ar crede?
Eu te cred.
Dacă ai fi văzut-o...
Picioarele ei fragile.
Ca o figurină de cristal, ca acelea ce se vând la buticuri.
ca un cerb în vitrină...
S-ar putea rupe uite așa.
Dar acum... va vedea lumea în alb-negru,
și în curând, în negru.
Ți se pare corect?
- Orbește? - Da, orbește.
Ce pot să fac eu?
Să-i dau cu lichid de parbriz ca să-i redau vederea?
Nu te enerva, Germain.
Nu sunt nervos, dar ce se va face, dacă-și pierde vederea?
Dar cărțile ei?
Cititul e ca și respirația pentru ea.
Când nu mai respiri, ce faci?
Îi citești tu.
- Ce? - Dacă nu mai poate citi, citește-i tu.
Nu voi putea niciodată.
Trebuie să încerci.
Să vedem.
Bățul ei.
E minunat..
Pot să vă ajut?
Da, caut o carte...
Ați venit la locul potrivit.
Știți titlul, sau autorul?
Nu, o carte, doar atât.
Eseu, documentar, ficțiune?
Ei bine, nu știu. O carte care spune o poveste.
- O carte. - Ce fel de carte?
Scurtă.
- Un roman? - Da, un roman ar fi bun.
Nu foarte lung și ușor de citit.
Un roman...
nu foarte lung și ușor de citit.
"Cum a apărut strada plutitoare?"
Nu are niciun sens, dar să vedem.
- "Ce...mari-ne?" - Marinari.
Da.
"Ce marinari ajutați de arhitecți,
au construit în mijlocul Atlanticului
pe suprafața lui, pe un mormânt, la 6,000 m adâncime? "
Chiar că e adânc.
- 6000 de metri înseamnă 6 km. - Mulțumesc.
Deci Atlanticul e și foarte adânc, nu doar mare.
"O stradă lungă, acoperișuri late,
câteva magazine modeste
și inflexibile. "
La naiba, începe deja și nu am dicționar.
- Inflexibil... - Înseamnă că nu se mișcă.
La fel ca tine, când nu ne înțelegem, ești inflexibil.
Inflexibil.
"Cum era tot statul acela pe loc, fără chiar clătinatul... "
Clătinat?
Sigur, valurile.
Valurile nu se mișcau.
"Fata credea că este
singură pe lume. "
"Măcar știa că era un copil? "
- Ce nu înțelegi? - Nu, doar că...
Mă gândeam la fetița aceea pierdută în pustietate
și Margueritte, o mică vrabie.
"Ca și cum ar fi trăit, iubit,
iar apoi
a ajuns
în pragul morții. "
"O ființă umană
la infinit
rătăcind
în această
pustietate acvatică. "
Mai repede, din nou.
"Ca și cum ar fi trăit, iubit,
iar apoi a ajuns în pragul morții. "
"O ființă rătăcind la infinit... "
Mai tare.
- Ca atunci când facem dragoste? - Poftim?
- Spui mereu "Mai repede, mai tare". - Oprește-te, Germain.
Ce e? Îmi place să facem dragoste, dar nu vorbi despre asta.
Continuă.
Frumoasa Cadiz are ochi de catifea...
Ce faci?
Ești nebună, dămi-l!
Dămi-l, dă-mi furtunul!
- De ce uzi totul? - Nu mă atinge!
Lasă-mă, lasă-mă!
Sun la poliție!
- Nu, haide, treci în casă. - Ajutor!
- Intră în casă! - Ajutor, ajutor!
- Urcă. - Sunt mama ta, ce naiba!
- Urcă, mamă. - Lasă-mă în pace!
- Urcă. - Mă rănești!
Destul, urcă și ai grijă la cap.
Mă rănești, idiotule!
Sunt obosită, am obosit.
Am obosit.
Întinde-te.
Am obosit.
Îți voi face o cafea.
Acum, să-ți spun cine a fost taică-tu.
Luis Mariano!
Am folosit un fier încins.
De aceea se vede negru în jurul ochilor.
Apoi am șlefuit-o cu o hârtie de nisip,
după cu piele de căprioară,
și apoi am pictat-o.
Ei, ce crezi, îți place?
Nu îl detest, Germain.
E o liotă.
Ca și când spui "Ești urât" dar de fapt vrei să spui "Ești frumos".
Asta înseamnă liotă.
Nu îl detest
înseamnă "îl ador."
Îl ador, Germain.
Nu îți deschide ochii, mai am o mică surpriză.
- De ce, ce e? - Ochii închiși.
Aici, "Ce marinari...'
"Ce marinari cu ajutorul arhitecților,
au construit în mijlocul Atlanticului
pe supafața lui, deasupra unui mormânt la 6,000 m adâncime? "
- Se numește "Fata pe Marea Adâncă." - De Jules Supervielle, continuă.
"O stradă lungă,
acoperișuri late,
magazine modeste, inflexibile.. "
"Cum era tot statul acela pe loc fără chiar clătinatul... "
Îți place? Foarte mult.
- Să continui? - Chiar te rog..
Închide ochii.
"Fetița credea că e singură pe lume. "
"Știa măcar că era un copil? "
Oau, "Salvați lumea"!
Acum că ai salvat și lumea, servește-ne și pe noi.
- Domnilor. - Ascultați-l.
Nu ne dai nicio șansă?
Nu am timp.
Nu ai timp să mai stai cu pritenii tăi?
Ce se întâmplă, Germain?
Nu mai bei,folosești cuvinte pe care nu le înțelegem
Ne părăsești, ce s-a întâmplat?
Așa e, te-ai schimbat. Ne plăcea mai mult de tine înainte.
Nu va mai face nici sex.
Săraca Annette.
Nu mai fac sex cu Annette, așa e.
Acum facem dragoste.
Știu, 5 sau 6 cuvinte noi. Foarte rău.
Și dacă nu mă placeți așa, puțin îmi pasă.
Și asta nu a fost o liotă.
Specialitatea zilei!
La naiba.
A lăsat luminile aprinse.
Puteai să le stingi, măcar jos.
Mamă.
- Maitre, e dl Chazes. - Ops, am uitat.
Te așteptam, bună dimineața!
Sincere condoleanțe. Vă rog stați jos.
Să vedem.
Fără un alt moștenitor, casa mamei tale e acum a ta.
- Alături de suma de... - Casa?
Da, casa ei.
Dar era chiriașă.
Era.
De-a lungul anilor, o cumpărase de la d-l Blondeau.
A salvat fiecare bănuț.
A muncit în plus la fabrică, zi și noapte,
și a făcut bine deoarece dintr-odată,
peste 6 ani, bătrânul Blondeau a murit.
A făcut pentru tine tot. Nu ți-a spus niciodată?
Ți-a mai lăsat și o cutie.
Nu am deschis-o.
GERMAIN DESPUIS ȘI EU, 14 IULIE
Tatăl tău?
Ei sunt părinții mei.
- Ce e asta? - Ei bine...
E din plastic.
Ți-am spus că nu am deschis-o, dar
când am văzut-o, am...
După cum a spus ea, e o bucată...
din cordonul tău ombilical.
Îți dai seama?
Nicio privire, un cuvânt bun.
Niciodată.
Și de ani buni,
a fost devotată să salveze bani pentru mine.
- Îți vine să crezi? - Așa cred.
Ce voi face cu toate astea?
- Mai puțin fotografia. - Pot să o văd?
Erau foarte tineri și frumoși.
De cât timp erau iubiți?
De mult.
De mult timp.
Cel puțin 5 minute.
Sunt însărcinată, Germain.
Sunt însărcinată.
Ușor, ușor.
Ai grijă.
- Oprește-te! - Ce s-a întâmplat?
Trebuie să-i spun lui Margueritte.
Uite, cutia.
Ne vedem diseară.
A plecat.
- Cum adică a plecat? - Nepotul ei a venit cu soția...
- Dar de ce au luat-o? - Nu-și mai puteau permite.
- Când s-a întâmplat asta? - Azi-dimineață.
- Fără să anunțe? - Noi știam, dar ea nu.
- Nu se mai întoarce? - Nu prea cred.
Au luat totul într-un pick-up. Bunica, mobila, cărțile.
- Locuiesc departe? - În mijlocul pustietății.
- Unde e asta? - În Nord-Estul Belgiei, aproape de Olanda.
Avem adresa.
Nu a lăsat niciun mesaj, nimic?
- A lăsat asta pentru tine. - Ah, mulțumesc.
Prințesa.
Caramelo, Pedrito.
Fundiță, Hoțul.
Șchiopul.
Dolofanule, te-ai întors.
Marguerite.
Bună, am venit pentru Margueritte.
Bună, Margueritte nu locuiește aici.
- Tu ești nepotrul? - Da, dar ea nu stă aici.
- Unde e? - Cine ești tu?
- Sunt Germain Chazes, prietenul ei. - Da.
Știi, am suportat-o cât am putut, dar nu o mai putem ține.
- Nu suntem milionari. - Unde este?
Dragă, ai adresa?
Stai, o va aduce.
D-na Van de Veld.
- Nu, Van de Veld. - Stați.
Crezi că putem pleca acum? E în regulă?
- Ce surpriză plăcută! - Ah, ai roți.
- Poți merge printre lume? - Are roți, haide.
Nu ți-ai dat seama, Germain? Asta se numește răpire.
Fără să completezi formularele.
Fără aprobare de la familia mea.
Fără viză de ieșire.
- Embroglio! - "Embroguglio"?
Până îl găsesc în dicționar vom fi deja acasa.
Acasă, care acasă? Eu nu am casă.
Sigur,
în casa mea.
Ah, Germain.
Sandwich-urile acelea, încă arată bine.
- Vrei? - Da, da, de data asta nu..
- Merci. - Te rog.
- Bon Appetit! - Mulțumesc.
Ieșit din normal, în afară dragoste și tandrețe,
nu avea nicio altă adresă
numele ei era de floare și trăia printre cuvinte.
Adjectivele îi erau prin păr,
verbele creșteau ca semințele, unele intrau puternic,
altele îmi intrau domol prin piele
către inimă.
În poveștile de dragoste, nu e mereu doar iubire.
Uneori
nu este nici măcar un "Te iubesc". Totuși, iubim.
Ieșit din normal.
Am întâlnit-o din întâmplare în parc.
Nu ocupa mult spațiu,
era de mărimea unui porumbel cu tot cu pene.
Înconjurată de nume, de cuvinte, la fel ca mine.
Mi-a dat o carte, apoi alta
cu pagini care îmi explodau în față.
Nu te duce acum, nu e momentul, mai stai.
Nu ți-a venit vremea, floare mică.
Mai dă-mi o parte din tine.
Mai dă-mi puțin din viața ta.
Mai stai.
În poveștile de dragoste, nu e doar iubire.
Uneori nu e nici măcar un "Te iubesc".
Totuși, iubim. Ne iubim unii pe alții.
Resincronizare: CODYBOSS1969